–Goddag. –Går det godt, M. Voizot?
Bare rolig. Det skal nok gå. Du kører rigtig godt.
–Goddag. –Goddag, Madame.
Vil du starte bilen?
Værsgo at køre ud på vejbanen. Tak.
Vil du dreje til højre?
–Du drejede til venstre. –Undskyld!
Kør venligst ligeud.
–Er det din første køreprøve? –Det er den femte.
–Jeg bad altså om squash. –Åh, undskyld.
–Det er umuligt at dumpe fem gange. –Skal vi tale om det igen?
Hvordan kan min datter være så uduelig?
–Jeg tror, jeg giver op. –Hvordan vil du køre varevognen?
Jeg overtager ikke boden, far! Jeg skal jo flytte til Paris.
–Du skal først bestå din eksamen. –Ja! Jeg mangler kun ét fag.
Du dumpede i juni, så du dumper nok også i september.
–Du har ikke læst hele sommeren. –Bare vent og se.
–Vi betaler ikke dit Pariserophold. –Jeg har ikke bedt om noget!
Madame?
–Godt. Så tager jeg gulerødderne. –Ja.
–Madame? –Et kilo julesalat.
Goddag.
–Jeg hedder Constance. –Jeg kender ikke nogen af det navn.
–Er det dig igen? –Ja, hedder De Henri Voizot?
–Hvorfor? Er du fra politiet? –Nej, jeg er studerende.
Constance Piponnier.
–Har Deres søn ikke omtalt mig? –Overhovedet ikke.
Men bare rolig, jeg glemmer alting. Det er alderen.
–Godt. Farvel. –Nej, men...
Åh, det er utroligt!
Det er uhøfligt at smække døren under en samtale.
Jeg troede, den var slut.
Har De ikke et værelse til leje?
–Det er min søn, der står for det. –Ja, lige netop!
–Jeg skulle tale med Dem. –Det er muligt.
Jeg har rejst i to timer, så jeg vil meget gerne se værelset.
–Må jeg komme ind? –Kun i et par minutter.
Men tør lige dine sko på måtten. Jeg vil ikke have snavs ind.
–Har De gjort rent? –Hvad er det for et spørgsmål?
–Spørger jeg, om du har været i bad? –Ja, i morges.
Det er godt nyt.
–De har et klaver. –Det må ikke røres.
Bare rolig. Jeg spiller ikke mere.
Godt... Kom med her.
–Hvor mange år har De boet her? –Det aner jeg ikke.
Javel... Det vil sige længe.
Jeg går aldrig ind i det værelse. Der er muligvis kakerlakker overalt.
Det er herinde.
Det er da ikke så frygteligt.
–Det er måske lidt flippet. –Flippet?
–Sådan lidt hippieagtigt. Forstår De? –Nej, det gør jeg ikke.
–Er tapetet...? –Ja, det var her fra nyt.
–Og gulvtæppet? –Det var nyt for længe siden.
Nu ligner det mere et hundetæppe til en hund, der ikke er så krævende.
Jeg lægger bare et tæppe ovenpå.
–Er det et toilet? –Ja, men hanen fungerer ikke.
Du behøver ikke at lade, som om du er interesseret. Farvel.
–Man kan se træer. Det er dejligt. –Det er en kirkegård.
–Det er makabert. –Nej, slet ikke. Det er natur.
–Det er sjældent i Paris. –Nej. Jeg følger dig ud.
Er huslejen stadig den, som Deres søn skrev i sin mail?
–Hvad har han skrevet? –200 euro.
–Har han skrevet det? –250.
Det var også det, jeg mente. Det er faktisk ret billigt.
–De har åbenbart lidt hukommelse. –Jeg kan ikke lide at blive snydt.
–Det er nogle smukke vaske. –Min kone valgte dem.
–Er hun død? Jeg mener afdød. –Det angår ikke dig.
Det er i hvert fald dejlig rent.
Men vandvarmeren har ikke virket længe.
–Vasker De Dem så i koldt vand? –Ja.
–Det er flippet. –Det er middelalderligt.
Nej, det er det modsatte. Det er fremtiden.
Man sparer på elektriciteten og vandet.
–Man står ikke så længe i bruseren. –Det er klart.
–Jeg tager ikke flere brusebade. –Du er en bangebuks.
–Du har ikke oplevet krigen. –Det stemmer.
Godt, jeg vil tænke over det.
Der er varmt vand. De prøver bare at skræmme lejerne.
Det var for at teste dig. Jeg vil ikke have en uhygiejnisk lejer.
–Jeg er ret manisk. –Godt, men så tager jeg værelset.
Vent lige et øjeblik...
Så nemt er det ikke. Der er et spørgeskema.
Godt... "Ryger De?"
–Nej, jeg ryger ikke. –Det er heldigt.
"Har De et kæledyr?". Nej.
Det er også heldigt.
–Min skildpadde tåler ikke andre dyr. –Har De en skildpadde?
–Må jeg se den? –Nej. Svar på spørgsmålene.
"Har De en kæreste?"
–Må jeg ikke have det? –Nej, ikke her.
Jeg gider ikke se på to tåbelige unge, der hvisker og holder i hånden.
–Altså ingen fyre. –Nej, ingen!
–Og slet ikke forældre. –Det lyder hyggeligt.
Det kræver regler at leve mange sammen.
Mange?
–Men vi bliver kun to. –Det er også mange.
–Farvel. Held og lykke. –Godaften.
–Hvad står I og venter på? –Vi er her for værelset.
Kom indenfor, og tør fødderne godt.
Kom bare ind.
Tak.
–Hvor mange kvadratmeter er det? –Det er ni, som der står i annoncen.
–Er det en sovesofa? –Ja, til en person.
Jeg er interesseret. Her er mine papirer.
–Toilettet ligger for enden. –Godt. Mange tak. Farvel.
Venter I et øjeblik?
De kommer snart. Klæd dig på.
Må jeg ikke blive veninde med din datter?
Hold nu op. Skynd dig.
Jeg bør stoppe træningen. Bukserne er for stramme.
–Hallo? –Det er Henri Voizot.
–Du har fået værelset. –Tak, fordi De valgte mig.
Nej, jeg har trukket lod.
Den ene kandidat var værre end den anden.
Det er første gang, at skæbnen er på min side.
Skæbnen er noget værre lort.
–Jeg har et værelse i Paris. –Det er genialt. Tillykke!
Er du ligeglad med, om jeg rejser?
Vi har da altid vidst, det ville ende sådan.
–Ikke? –Jo. Selvfølgelig.
Skynd dig nu.
Godt, men så...
Værsgo. Her er nogle penge, som din far glemte.
Nej, mor. Det skulle du da ikke. Jeg finder et job i Paris.
Her er noget chokolade til M. Voizot.
Tak, mor.
–Nej, hvis I flæber, gør jeg det også. –Så skynd dig op i toget.
Goddag.
Har du alt det med? Jeg er nødt til at hæve huslejen.
Sådan er piger.
Hvis jeg finder noget i stuen, ryger det direkte ud.
–Vel ikke tøj. –Alt!
–Det kan De ikke. –Jo, jeg kan.
Du bor hos mig, og jeg har advaret dig.
Her er i øvrigt husreglementet.
–Hvad er det? –Det er til Dem.
–Det er på 20 sider. –Det er et resumé.
–Har De ikke været ansat i hæren? –Slet ikke.
–Jeg var revisor. –Det er sjovt.
Nej, ikke særligt.
Jeg siger det bare, fordi jeg altid har overtræk.
Det lyder lovende for huslejen.
Jo, hun ankom her i morges.
Hold op, Paul. Jeg kan selv tage min medicin.
Nej... Jeg kan ikke på søndag.
Nej, det er ikke på grund af Valérie.
Man kan aldrig sige noget til dig.
Godt nok. Godaften.
–Lyttede du hele tiden? –Nej, men jeg hørte det hele.
Jeg har ikke brug for en lejer, der blander sig.
Jeg kan lige så godt sige det: Min søn er et fjols.
Han har valgt en idiotisk pige. Hun er dum som en dør.
Hun dumpede som student fire gange.
Hun er måske ikke dum. Hun går bare i panik.
Hun kan ikke læse et kort, og hun farer vild i supermarkedet.
Og så vil hun have børn.
Jeg ender med børnebørn, der har hjerner som en guldfisk.
De er hård.
Hun vil sende mig på et hjem, som om jeg var en olding.
Men hun får ikke bugt med mig. Bare vent og se...
Du vil forstå det en dag–
–når dine børn gifter sig med en åndssvag svigersøn...
–...eller datter. –Hvad?
Svigerdatter. Dit barns kone.
–Jeg kan ikke lide det ord. –Hun passer til det.
–Jeg bad dig om ikke at røre det. –Jeg har ikke rørt ikke.
Tror du, det er tilfældigt, at jeg låser det?
–Jeg kiggede bare på det. –Og så lyver du også.
Jeg er måske gammel, men jeg er ikke døv.
–Jeg tror ikke, jeg beholder dig. –Jeg rører det ikke igen.
Se her... Vi låser det, og De beholder nøglen.
Nej, du er ikke til at stole på. Du har ikke betalt husleje.
–Det gør jeg med det samme. –Nej, faktisk så...
Dine forældre har ikke givet nogen garanti.
Derfor er jeg nødt til at bede om to måneders ekstra husleje.
–Det bliver 750 euro. –Hvad?
De kan ikke få dem med det samme.
Så er jeg nødt til at bede dig om at gå.
Nej, men... Jeg har brug for en lille frist.
Jeg kan hjælpe med en masse ting.
Jeg har ikke brug for hjælp.
Jo, der er faktisk noget, du kan hjælpe med.
–Det er min søn og min svigerdatter. –Ja.
–Du kunne... –Hvad kunne jeg?
–Jeg er ikke en luder. –Det handler ikke om det.
Min søn skal bare se andre muligheder.
–Jeg vil ikke ødelægge deres par. –Nej, det er bare en slags test.
Du skal bare flirte en smule med ham.
Hvis min søn afviser dig pænt, så er deres par solidt, men ellers...
Og så er det vel bedst at sætte en stopper for det.
Mænd kan være utro uden at forlade konen.
Ja, det kan en normal mand sagtens.
Men min søn er temmelig hæmmet.
Valérie er den første kvinde, han har kendt.
Han bliver, fordi han tror, han ikke kan finde noget bedre.
Men hvis han pludselig finder ud af, han kan få en smuk, ung pige som dig...
–Hvad nu, hvis det går galt? –Nej, nej...
Min søn har mange fejl, men han er en gentleman.
I øvrigt vil du ikke kunne lide ham.
Som barn var han sød at se på–
–men det er gået ned ad bakke med alderen.
Jeg siger altid: "Efter 40–årsalderen er man selv skyld i sit udseende."
Smider De mig ud, hvis jeg ikke gør det?
Du kan jo ikke betale din husleje.
Men hvis du accepterer–
–glemmer vi de ekstra huslejer, og du får tre måneder gratis.
Er det en aftale?
–Jeg vil have et halvt år. –Tre måneder.
–Et halvt år. –Fire måneder.
Et halvt år.
–Du er ret grådig. –Nej, jeg har et overtræk.
SERVITRICE SØGES
–Godaften. –Hej.
–Et vodkashot, tak. –Ja.
–Sådan. –Tak.
Går det bedre?
–Leder I stadig efter nogen? –Ja.
Men du skal bare vide–
–at du også skal vaske op, vaske gulve, og det er kun deltid.
Det er fint nok.
Så kom forbi i morgen, og tal med chefen.
–Den her er på min regning. –Tak for det.
–Skal du ud at rejse? –Ja, jeg overvejer det.
De ansætter dig ikke, hvis du drikker det hele.
Bare rolig. Aldrig på arbejdet.
–Vi ses i morgen. Tak. –Hej.
–Goddag. –Goddag.
–Er du Henris søn? –Ja, men kald mig bare Paul.
–Jeg hedder Constance. –Hej, Constance.
–Undskyld. Jeg er stadig i natkjole. –Jeg kommer også uanmeldt.
–En kop kaffe? –Ja, hvorfor egentlig ikke?
Hvordan kunne du genkende mig? Jeg ligner slet ikke min far.
Han har talt om dig.
–Har han sagt noget dårligt? –Nej.
Jo, for jeg kender ham.
–Har han sagt, jeg så dum ud? –Nej, ikke dum.
At jeg var kedelig og et fjols?
Et kedeligt fjols?
–Han har vel ikke sagt noget pænt. –Nej.
Nej, det ville ikke ligne ham.
Åh, nu ved jeg det!
Han har sagt, jeg ser håbløs ud, men at jeg var sød som barn.
–Det var lige det, han sagde. –Javel.
Man da du så mig, tænkte du, jeg var mindre hæslig end forventet.
–Undskyld. –Det gør ikke noget.
Jeg er glad for at være "mindre hæslig end forventet".
–Har han sagt, jeg var grim? –Nej.
Han har sagt, du var banal.
Det var sødt.
–Er du enig med ham? –Jo... Jeg synes, du er normal.
Du er i hvert fald ikke grim.
I er gode til at tale til kvinder.
Vent lidt!
Vent...
Jeg ville tale med dig. Min far har det ikke særlig godt.
Han har åndedrætsproblemer, og især om natten.
Huslejen er lav, fordi du skal overvåge ham.
Han skal altid have sin Ventolin på sit natbord–
–og de her piller to gange om dagen.
–Kan han ikke være alene om natten? –Jo, så galt er det ikke.
Vi skal bare passe på. Er det i orden? Jeg skal tilbage til kontoret.
–Er du også revisor? –Ja.
Jeg kunne ikke slippe for det. Det må være min skæbne.
Skæbnen er noget lort.
Har han allerede afsløret familiens filosofi?
–Kan du ikke lide dit arbejde? –Det var ikke lige det, jeg drømte om.
Men jeg havde ikke andre talenter, så da han holdt op, overtog jeg.
–Får I hilst på hinanden? –Jeg fortalte om mine forkerte valg.
–Taler du om Valérie? –Nej, om min karriere.
Du er utaknemlig.
Han arver firmaet, og så hører man det.
Jeg går nu.
Hvad så? Hvorfor er du kommet? Er det for at se Constance i natkjole?
–Der er ikke meget stof i den kjole. –Man skal vænne sig til hans humor.
Har hun sagt, hun er på prøve?
Jeg ved ikke, om jeg beholder hende.
Det har han sagt til mig gennem hele min barndom.
Hvorfor kommer du ikke og spiser på søndag?
–Du afslog jo vores invitation. –Jeg foretrækker at blive her.
–Har du noget imod det? –Nej, tværtimod.
Jeg kan endda lave maden. Jeg er ikke så god, men jeg kan prøve.
Hun er vist parat til alt for at blive her.
Hun ryger ud, hvis hun laver mad som Valérie.
Hold op med at tale sådan.
Jeg er bare ærlig, selvom det ikke behager alle.
Nej, det er ikke ærlighed. Det er konstante ydmygelser.
–Jeg forsvarer bare hans interesser. –Nej, du trætter mig.
–Farvel, Constance. –Farvel.
–Hej, far. –Hej.
Stram dit halstørklæde. Det er koldt.
Tror du, han kan lide dig?
Jeg tror, han synes, du ser rimelig godt ud.
Og din natkjole er helt perfekt. Tag den på på søndag.
–Jeg har noget bedre. –Nej, den er perfekt.
–Men nu kan du godt klæde dig på. –Jeg sveder.
–Er det ikke mine hjemmesko? –Jo...
Jeg har ikke nogen, og de er sjove.
Tag bare mine ting.
–Ønsker I en dessert? –Ja, tak.
Halløj? Se lige min rygsæk. Er den ikke fed?
Den er ventileret og har en garanti på ti år.
–Kan du fatte det? –Nej.
Kan du ikke hjælpe mig lidt? Jeg er træt.
Audesh? Har du set den?
Hvis du vil lave den frokost, så må du hellere komme i gang.
–Op med dig! –Det er et mareridt.
–Op med dig! –Ja!
I øvrigt! Jeg har tænkt på Deres søn.
De har ret, han virker komplet hæmmet.
Undskyld?
–Han virker genert, hvis det er bedre. –Ja, det er bedre.
–Goddag! –Jeg hedder Valérie.
Er det dig, der er Constance? Super!
–Jeg er glad for endelig at møde dig. –I lige måde.
Kom indenfor.
–Er Henri her ikke? –Jo, han kommer lige om lidt.
–Super! –Jeg er hundesulten.
Præsten gav mig appetit. Hostien smagte som en lille snack.
–Paul? Jesu legeme er ikke en snack. –Det har jeg ikke sagt.
Jeg sagde, den smagte som en snack.
Jeg går ud i køkkenet. Jeg er lidt bagud.
Har du lavet maden? Super!
–Du burde smage det først. –Nej, det er hensigten, der tæller.
–Har Paul sagt, jeg lavede desserten? –Ja.
Tak.
Nej, nej... En crumble skal varmes.
–Jo, men i mellemtiden... –Nej, så bliver den kold.
Er du bange for, den bliver forkølet?
Undskyld?
–Nej, det var bare en lille vits. –En vits? Det er super!
–Åh, undskyld. –Den var ikke sjov.
Hallo? Ja, Claire?
Taber den sine hår? Nej, det er ikke normalt.
Hvilket tørfoder giver du den?
Ring til dyrlægen. Han er nok blevet smittet af naboens hund.
Du har en god effekt på Henri. Han brokker sig mindre.
–Er det rigtigt? –Ja.
Det er godt. Så duer jeg da til noget.
Handler det virkelig om at du til noget?
Det er da dejligt, når man finder sin plads.
–Synes du ikke? –Det kan godt være.
Det er heller ikke alle mennesker, man kan lide.
–Har du det ikke sådan? –Jo, selvfølgelig.
Visse af mine kunder stresser mig.
–Hvem har du det så godt med? –De folk er mere sjældne.
Der er nogle, men jeg kan ikke huske dem.
Jeg synes for eksempel, at du virker beroligende.
Gør du?
Jeg vidste ikke, at jeg havde den udstråling.
Jo. Og der er også noget andet.
–Du virker bekendt. –Gør jeg?
–Men sådan har jeg det med flere. –Jo, men du nævner stadig mig.
–Ja, for du kender ikke mine venner. –Det er sandt.
Jeg virker altså bekendt og beroligende?
Hvordan virker jeg på dig?
Du virker ikke særlig beroligende.
Men du er sympatisk.
–Kun sympatisk? –Ja, hvorfor?
–Fryser du ikke i den tynde skjorte? –Burde du ikke klæde om?
–Det er jo søndag. –Ja, så tager man søndagstøj på.
–Du er så gammeldags. –Du ved godt, at det er Herrens dag.
Han har vel ikke noget imod en slåbrok.
–Står det et sted i Bibelen? –Åh, hold nu op.
–Er jeg ikke pæn nok? –Jo.
–Men en skjorte ville være mere sexet. –Virkelig?
–Har du selv lavet ravioli? –Nej, de er fra en dåse.
Men jeg har brugt comté i stedet for gruyère.
–Flot! Vi er meget imponerede. –Går jeres samliv godt?
Vi havde en lille konflikt, fordi jeg rørte ved klaveret.
Men det går bedre.
Hvorfor må hun ikke spille? Du fik det stemt sidste år.
–Hvorfor blander du dig? –Det er fint. Jeg spiller ikke mere.
–Du elskede at lytte til mor. –Jeg vil helst undgå minder.
Godt, men så burde du da sælge det.
Hold op med at blande dig i mit liv.
–Så skal du også lade mig være. –I står lige.
–Har nogen spurgt dig? –Tal ikke sådan til Valérie.
Jeg gør, hvad jeg vil hos mig selv!
–Vil du ikke spille lidt? –Nej, det er ikke en god idé.
Jo. Spil noget for os, Constance.
Jeg foretrækker klaverspil frem for skænderier.
Jeg kan huske en adagio af Bach. Men det er længe siden.
Kan han ikke lide Bach?
–Eller klassisk musik generelt? –Nej, det får ham til at tænke på mor.
–Det er jeg ked af. –Det er ikke din skyld.
Godt... Vi tager hjem.
Hvad med min crumble?
–Vi har ikke spist min crumble. –Jeg er ikke sulten mere.
En søndagsfrokost er trist uden en dessert.
Jeg kan godt lide at slutte med noget sødt.
I kan tage den med hjem.
–I kan spise den senere. –Nej, jeg har lavet den til jer.
Jeg kan få fadet tilbage senere.
–Helst rent. –Selvfølgelig.
Din gratin var god, lille Constance.
–Må jeg gerne kalde dig det? –Ja.
CONSTANCE PIPONNIER: IKKE BESTÅET
–Goddag! –Goddag.
Hvordan går det?
–Der er en smuk sol. Det er super! –Måske.
Jeg skulle til mit førstehjælpskursus.
Det er i kvarteret, så jeg kommer forbi efter mit fad.
Ja, men jeg har ikke vasket det endnu.
Det var for sjov. Det er helt rent.
Du kan godt lide at drille. Jeg er vild med humor.
–Især når det er sjovt. –Ja, det er bedst.
Constance?
Hvad er der galt? Constance?
Sæt dig ned. Hvad er der?
Henri!
Kom! Constance har det dårligt!
–Hvad er der? –Jeg har det ikke godt.
–Jeg har kvalme. –Skal hun kaste op?
Nej, ikke i mit ovnfaste fad!
Det er pudsigt, men det ligner lidt din crumble.
Du skal ikke drikke spiritus igen. Er det forstået?
Der er ikke noget, der vil lykkes.
–Mit liv er en fiasko. –Det må du ikke sige, lille Constance.
Jeg gik sidste år om. Skal jeg også gå det andet om?
–Jeg vil ikke tilbage til Orléans. –Det er ikke verdens ende.
Jo, det er en katastrofe.
Jeg går i panik, når jeg er til eksamen.
Jeg kommer aldrig videre.
–Jeg er et nul. –Det kan være.
Men det er for tidligt at sige det.
–Ikke også, Henri? –Hun er klarsynet.
–Det er en god ting. –Nej.
Hun skal bare have lidt vejledning. Hun har ikke fundet sin plads.
Tror du, min plads var som revisor?
–Det gik da ellers godt. –Jo, det gjorde det.
Men det var en byrde.
–Lavede De noget, De ikke kunne lide? –Sådan er det med de fleste.
–Det vil jeg ikke. –Hvad vil du egentlig?
–Hvad kan du lide at lave? –Det ved jeg ikke. Mange ting.
Min far siger, jeg er god til at dovne. Men det er ikke et arbejde.
Hvad med klaveret? Hvorfor holdt du op?
De ødelagde det for mig.
Det var en lærer på konservatoriet. M. Leguélec. Han var en idiot.
Men før ham elskede jeg at spille. Jeg vandt endda priser.
–Tag det op igen. –Jeg er blevet alt for gammel.
Nej, det er aldrig for sent. Man skal bare give sig tid.
Der findes et afrikansk ordsprog, der siger:
Bananen krummer sig langsomt.
–Skal jeg spille Bach eller Chopin? –Nej.
Hverken Bach eller Chopin og heller ikke Schubert.
–Er det på grund af Deres kone? –Du skal ikke tale om hende.
Hvad med det her?
Jeg kender det ikke.
–Jeg har selv skrevet det. –Der kan du se.
Du kan spille din egen musik. Det er perfekt.
Det er oven i købet smukt.
Det er super.
Det er første gang, De har rost mig.
Man skal fortjene ros.
Valérie? Undskyld.
–Hvad skete der med hans kone? –Hun er død.
Det er 30 år siden. Han burde komme videre.
–Har han aldrig mødt en anden? –Nej, ingen.
–Hvad døde hun af? –Hun vaskede ruder.
Hun gled og faldt ud af vinduet. Det var fra tredje sal.
–Synes du, det er sjovt? –Det er en dum ulykke.
Ja, men hun døde af det.
Han bebrejdede sig selv. Han nægtede at ansætte nogen.
Paul er meget glad for dig.
–Hvad med dig? –Jo, du har en flink mand.
–Og dig... Har du en kæreste? –Nej, ikke i øjeblikket.
–Hvorfor? Du er da en køn pige. –Jo, det...
Hvad med mere modne mænd? Finder du det tiltrækkende?
–Hvor vil du hen med det? –Det ved jeg ikke.
Det kan være, du kan lide Paul.
Nej, overhovedet ikke. Det mener jeg helt ærligt.
–Heldigvis. Farvel, lille Constance. –Farvel.
–Hvad er der? –Må jeg tale med Dem?
–Hvad vil du? –Jeg vil tale om Valérie.
Hun elsker vist Deres søn.
Hun er rørende. Hun er bange for at miste ham.
Selvfølgelig er hun det.
Hun lever af hans penge uden at røre en finger.
Og så giver hun ham en masse dumme idéer.
–Hvilke idéer? –Det vedrører ikke dig.
Jeg vil ikke blandes ind i jeres problemer.
Vil du gerne flytte ud?
Jeg er ked af det... men jeg kan ikke.
Du får til på mandag, men så skal du pakke dine ting.
–Men annoncen er lige kommet ud. –Ja, men det er lejet ud.
–Alting kan da ikke være lejet ud. –Jeg kan desværre ikke hjælpe dig.
–Men det passede til mit budget. –Du må bare lede videre.
–Farvel. –Farvel.
–Mor! –Min skat!
–Åh, min skat! Jeg har savnet dig. –I lige måde.
Kom ind.
Vent lige lidt, skat!
–Har I taget mit værelse? –Nej, vi giver det et lag maling.
Vi sætter alting tilbage igen.
Det kan være, vi bruger et hjørne til kontor.
Men det er stadigvæk dit værelse.
–Hvad nu, hvis jeg vil sove her? –Så kan du sove på sofaen i stuen.
–Constance! –Hej med dig!
–Har I vundet? –Nej, vi tabte 7–0.
Hvad så? Den lille pariserinde...
Beærer du os med et lille besøg?
–Bare rolig. Jeg bliver her ikke. –Hold nu op. Det var for sjov.
Sig mig lige... Hvad med dine eksamensresultater?
–Var det ikke i sidste uge? –Jo.
–Dumpede du igen? Jeg vidste det. –Nej, far!
Jeg ville bare vente med at sige det, så vi kunne fejre det.
Bestod du?
Anne? Hun har bestået.
Er det rigtigt?
Hvor er jeg stolt af dig! Det er godt.
–Tak. –Tillykke.
–Anne? –Ja.
–Har vi noget at skåle med? –Jeg henter noget champagne.
–Godaften! –Godaften.
–Er din bagage klar? –Nej.
–Jeg skal nok gøre, som vi har aftalt. –Det lyder godt.
Paul kommer på onsdag efter sin svømmetræning.
Jeg kommer for sent med vilje–
–og så får du chancen for at forføre ham.
Fortæl mig om ham.
Jo... Han er vild med fodbold.
Han er fan af Bordeaux, og så elsker han "Knulp".
Det er en roman af Herman Hesse, jeg gav ham, da han blev 20.
Han har aldrig glemt den.
–Er der noget? –Der er et brev fra banken.
–Resten er kun reklamer. –Nej, vent lige lidt...
Prøv at se det igennem.
Blikkenslager, pizza og sushi...
"London School of Music".
–Hvad er det? –Det er en skole i London.
Man lærer at skrive noder og at komponere.
Det er underligt, at de reklamerer i Paris.
Det er måske ikke en dum idé.
Til mig?
–Ser De mig som komponist? –Hvorfor ikke?
Det var smukt, da du spillede forleden.
–De vil sikkert ikke have mig. –Hvordan ved du det?
Det ved jeg bare. Glem det. Jeg har heller ikke nogen anbefaling.
Ved du, hvad der stopper dig?
Du tror ikke på dig selv.
Min far har altid sagt, at min musik var ligegyldig.
–Han er en idiot. –Stop lige en halv.
–Det kan De ikke sige. –Jeg må da gerne sige min mening.
Jeg tager hans ord med et gran salt.
–Så derfor må du kalde ham en idiot? –Ja.
En stor idiot.
–Hvad laver du her, Paul? –Mig?
Jo... Jeg svømmer hver onsdag.
–Det er derfor, du er muskuløs. –Er jeg det?
Det er en diskret muskulatur. Jeg troede ikke, det kunne ses.
–Jo, det kan det. –Virkelig?
–Jeg fryser. Jeg går op nu. –Ja.
Vent!
–Skal jeg køre dig hjem bagefter? –Nej, jeg tager bare metroen.
Jeg skal alligevel besøge min far.
–Godt, så siger vi det. –Fint.
Lyon kan stadig ikke tage føringen i kampen mod Benfica.
Stillingen er 1–1, og man kan...
Lyon kan aldrig vinde.
–Kan du lide fodbold? –Ja, helt vildt.
–Men jeg er fan af Bordeaux. –Passer det?
Min far er fra Bordeaux. Vi gik altid til kamp sammen.
Det var det eneste tidspunkt, vi var rigtigt sammen.
I starten var det kun for ham, men så fik jeg smag for det.
–Er du mere til PSG? –Nej, jeg er fan af Bordeaux.
–Er det for sjov? –Nej.
–Har du familie i Bordeaux? –Nej.
–Jeg kan bare godt lide holdet. –Det er utroligt.
Ja, det er utroligt.
–Men de sælger for mange spillere. –Ja, og de køber ikke nogen.
Det gør mig vanvittig.
–Det får man ikke et godt hold af. –Jeg er enig!
Det passer.
Far? Er han her ikke?
Han kommer nok snart.
–I mellemtiden vil jeg vise dig noget. –Vil du?
Det er løgn.
Jeg er lidt flov. Den er ikke feminin.
Nej, det er jeg ikke enig i.
–Er det "Knulp"? –Ja, jeg elsker den.
–Kender du den? –Ja, det gør jeg absolut.
Kan du huske slutningen? Det er dér, hvor han taler med Gud.
–Det er smukt, ikke? –Jo, det er helt fantastisk.
Kan du også huske forordet af Démuant?
"Vi er alle sammen starten på en vej. Vi kan forstå hinanden...
...men vi kan kun finde en forklaring i os selv."
–Du kender det. –Jeg elsker det.
–Du siger det flot. –Gør jeg? Tak.
Godt...
Paul? Kan du huske, da jeg sagde, at du var bekendt?
Det sagde jeg, fordi jeg tror, vi har oplevet det samme.
Jeg har det svært med min far. Han forstår mig slet ikke.
Jeg føler, det er det samme med dig og Henri.
–Det er hårdt. –Kan du mærke det?
–Tager jeg fejl? –Nej, slet ikke.
Han er ikke nogen nem far.
–Du er ikke fast nok over for ham. –Ja, men det er kompliceret.
Han vil stadig elske dig. Han elsker dig meget højt.
–Det er ikke særlig tydeligt. –Jo, det...
For eksempel når han siger: "Du må ikke fryse."
Det er hans måde at sige: "Jeg elsker dig."
Det er muligt.
Du er utrolig moden, Constance.
Det er derfor, jeg ikke ser fyre på min alder.
En mand bliver først interessant, når han er i 40'erne.
–Det siger du for at behage mig. –Nej, jeg kan lide dig.
–Kan du ikke lide mig? –Nej... eller jo. Men det...
Det kan ikke...
–Jeg er for gammel til dig. –Jeg er ligeglad med alder.
Jeg er ligeglad med konventioner og regler.
Du er vanvittig! Hvad er der specielt ved mig?
–Du er flot. –Flot? Nej...
Jeg er måske interessant, sjov og sympatisk, men flot?
–Går du? –Ja, det er bedst.
–Venter du ikke på Henri? –Nej. Sig, jeg ringer.
Vent! Paul!
–Værsgo. Det er mit nummer. –Jeg vil helst ikke have det.
Nå... Det var ærgerligt.
–Men det var en hyggelig aften. –Ja, det var det.
Sig til min far, jeg kom forbi, at jeg ventede på ham, og at...
–...han kan rende dig. –Lige præcis.
–Vil du godt sige det? –Du burde selv sige det til ham.
Du har ret.
Godt. Jeg tager det, men jeg ringer ikke til dig.
Fortæl det nu.
Mit høreapparat var slukket. Jeg hørte ingenting.
–Jeg føler lede ved mig selv. –Hold op med det pjat.
Sådan er det bare. Jeg kan ikke se mig i spejlet.
Så lad være.
Han elsker virkelig sin kone.
Hun prøver at overtale ham til at sælge firmaet.
Er det derfor?
Det er et succesrigt firma, som det tog mig 50 år at bygge.
Han vil sikkert invitere mig ud, men det er udelukket.
Det behøver du heller ikke.
Fortsæt med at flirte, og hvis han insisterer, siger du bare:
"Vi skal først giftes."
Det sagde Valérie til ham, og han ventede faktisk.
–Nej, det er løgn. –Nej!
–Tak. –Tak!
Nu kan jeg fortælle dig det. Jeg vil rejse verden rundt på cykel.
Sydamerika, New Zealand og Afrika.
–Hvor sejt! –Ja.
Jeg ville rejse alene, men to er måske endnu bedre.
–Kunne du tænke dig det? –Jeg har lyst til at blive i Paris.
Vi kan tage en tandem, og jeg skal nok cykle.
Kom, vi danser!
–Jeg går nu. –Allerede?
–Hej! –Hej.
Det er sødt af dig. Tak, Simon.
Godt... Jeg smutter nu.
–Smækker du døren? –Ja.
Jeg ringer til dig.
JEG SYNES OGSÅ, DU ER NISE
Shit...
Han har ikke ringet, og jeg tør ikke at ringe.
Jeg tror, du kan droppe det. Han er DJ.
Han er ikke kun DJ. Han er en rigtig musiker.
Der skete virkelig noget mellem os.
–Du skal møde ham i aften. –Nej, tak.
–Der er lukket! –Nej, jeg skal tale med Constance.
Hej.
–Fik du min besked? –Ja, det gjorde jeg.
Men jeg vil lige sige, at "nice" staves med et "c".
–Okay. –Jeg svarede ikke, fordi...
Nej, det forstår jeg.
Det er lidt mærkeligt at gå ud med en gift mand.
Men jeg har sagt til Valérie, jeg havde brug for en pause.
–Jeg har ikke lovet dig noget. –Det skal du heller ikke.
–Jeg vil ikke ødelægge dit par. –Det er i orden. Slap helt af.
–Nej, jeg kan ikke slappe af. –Vi går ud og spiser.
–Vi kan slappe af sammen. –Nej, for vi skal i byen.
–Skal vi ikke snart gå? –Jo, de andre kommer om lidt.
–Skal I på diskotek? –Diskotek?
–Ja, vi skal på klub. –Ja, det er klart.
–Hvor ligger den? –Den er ret langt væk.
–Jeg kan godt køre jer. –Nej, jeg...
Vil du hellere tage med metroen?
–Halløj! Kan I lide champagne? –Ja, klart.
–Er du sikker? –Ja!
–Han giver champagne. –Fedt!
Flot!
–Værsgo. Drik bare. –Det er høj klasse!
Åh, ja.
–Halløj! Er der ikke sket en fejl? –Nej, to store flasker koster 3000.
–Undskyld. Det var en lorteaften. –Nej, hvorfor siger du det?
–Hvad er der galt? –Jeg er træt af det.
Det går hele tiden galt for mig.
Sådan er det nogle gange i livet, men det bliver ikke ved.
–Du er en fantastisk person. –Det ved du ikke.
–Du kender mig ikke. –Det er rigtigt, men...
Jeg kan se ting.
Jeg kan se, du vil være uafhængig.
Du kæmper, og du gør dit bedste. Det giver pote en dag.
–Tror du det? –Ja, selvfølgelig.
Det skal nok gå.
Det er rart at høre.
–Det er ikke en god idé. –Jeg kan rigtig godt lide dig.
–Paul? Det går lidt hurtigt. –Ja, det forstår jeg.
–Jeg ringer, så vi kan ses snart. –Okay.
Nu kan livet begynde igen.
Det er en ny start.
Vi tager hul på en ny historie.
Men det er en anden historie.
–Hej. –Halløj!
–Bilnøglerne, tak. –Men...
–Hvor skal du hen? –Jeg har bare brug for bilen.
Jeg var ved at ringe efter en taxi.
–Giver du mig nøglerne? –Ja, ja...
Men... lad mig nu forklare det.
Firmafesten trak ud, og jeg fulgte med de andre.
Jeg så ikke tiden gå, og jeg sendte dig en besked.
–Ja, og jeg har ringet 15 gange. –Ja, men vi modtog ikke på klubben.
–Har du været på diskotek? –I dag siger man altså på klub.
–Du retter mig, og så er du utro. –Nej, overhovedet ikke.
Min skat... Undskyld.
–Hvem var du sammen med? –Jeg var med kollegerne.
Jeg ringede til Nicole, og hun sagde, festen sluttede kl. 21.30.
–Alle gik hjem. –Ja, det er den officielle version.
Forestil dig Nicole på en klub.
–Og den her? Er det Nicoles? –Nej, det er Jérômes.
Du står og lyver. Jeg hader dig!
TIL CONSTANCE: JEG HAR TÆNKT PÅ DIG HELE WEEKENDEN.
–Sagsmappen til Mérant. –Tak.
Hej, Constance. Jeg lægger en besked til.
Vi havde aftalt at ses hurtigt, men jeg har ikke hørt fra dig.
Jeg forstår det ikke.
Jeg har ringet til skolen i London, fordi jeg var nysgerrig.
Det er for sent at ansøge i år, men der er optagelsesprøve i juni.
Der er længe til.
–Hvad skal jeg lave i et år? –Du skal forberede dig.
Jeg kan alligevel ikke ansøge uden en anbefaling.
–Hvor kommer det fra? –Jeg har været en tur i Orléans.
Har De talt med Leguélec?
Jeg sagde til ham, jeg var tidligere skatteinspektør–
–og at jeg stadig havde kolleger, der var aktive.
Jeg ved ikke hvorfor, men han blev bange.
Tak.
–Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. –Så ti stille.
–En lille fadøl og en tomatjuice. –Okay. Der er én, der vil se dig.
–Vil du have et eller andet? –Nej, det er mig, der giver.
Flybillet og hotel... Vi tager tre dage til Venedig.
Det kan jeg ikke, Paul.
Du er nødt til at glemme, hvad der skete.
Hvorfor det? Det er utrolig sjældent, at to personer har så meget tilfælles.
–Jeg tror, du hidser dig op. –Ja, det gør jeg og heldigvis.
Jeg føler mig bare levende.
–Hvad med Valérie? –Hun er hos sin søster. Jeg er ledig.
Men det er jeg ikke. Jeg har mødt en.
–Har du? Hvornår? –I sidste weekend.
–Han er på min alder. –Jeg troede, du foretrak ældre mænd.
Jeg er ked af det, Paul. Men det er nok bedst sådan.
Vil du have noget?
Nej, tak.
Jérôme beder Dem om at køre forbi justitspalæet.
–Vil han tale med mig? –Ja, det haster åbenbart.
Ja...
Jérôme!
–Hvad sker der? –Jeg ville ikke sige det i telefonen.
Valérie har bedt mig om oplysninger angående skilsmisseproceduren.
–Hallo? –Paul? Det er mig.
–Hvad er der? –Forstår du det ikke?
Valérie er gravid.
–Fungerede den kunstige befrugtning? –Nej, det er ad den naturlige vej.
Det er utroligt, ikke? Jeg blev fuldstændig målløs.
Jeg begyndte at græde, og vi omfavnede hinanden.
Kan du forstå det? Vi har prøvet i næsten ti år.
Beholder I det?
Nej, jeg spørger bare. Man ved aldrig.
Det er ikke en ideel situation.
–Du er for meget, far. –Hvad med dig?
Først vil du have fat i Constance, og nu vil du være far.
Jeg vidste ikke, Valérie var gravid, og jeg tabte fatningen lidt.
–Du virkede ellers lykkelig. –Jeg er meget lykkeligere nu.
Jeg troede, du ville blive glad. Du skal være farfar.
Jeg er også glad. Hvorfor siger du det?
Hvis jeg sagde, du havde kræft, ville du reagere på samme måde.
–Skal jeg råbe og skrige i jubel? –Det ville de fleste gøre.
Men et barn, Paul... Det er masser af bekymringer.
Jeg forstår godt, at det virker fristende.
Men tænk lige på verdenssituationen.
Hør godt efter, far... Vi kommer til frokost på søndag.
Når hun annoncerer det, skal du virke begejstret–
–og ikke sige den slags ting.
Hvad ellers? Er det en trussel?
–Kommer du her og truer mig? –Nej, jeg advarer dig.
Hvis det går dårligt på søndag, så hører du aldrig fra os igen.
Du vil aldrig se dine børnebørn, og du vil dø alene.
Tror du, det gør mig bange?
–Det er genialt! –Synes du?
–Jeg vidste ikke, om du blev glad. –Det er da fantastisk.
–Valérie må være superglad. –Ja, hun stråler.
Det var altså bedst sådan.
I hvert fald så... Jeg må indrømme noget.
Jeg tror paradoksalt nok, at det er sket takket være dig.
–Hvordan det? –Det var den aften i svømmehallen.
Jeg gik forlod dig lidt pludseligt hos min far–
–og da jeg kom hjem, var jeg i en særlig stemning.
Jeg følte mig selvsikker og bekræftet.
I følge lægerne er det den aften, hun blev gravid.
–Det passer ikke. –Jo.
Du skal have mange tak.
–Tak din kone. –Ja.
–Vi bør undgå at ses den næste tid. –Som du vil.
Vi ønsker dig en rigtig god rejse.
–Vi vil savne dig. –Tak. Skål!
Han kan ikke cykle til Mauritius.
–Det er til dig. –Til mig?
Den skal beskytte dine ører i Andesbjergene.
–Passer den mig? –Ja.
–Jeg troede aldrig, du kom af sted. –Jeg kan da ikke blive her hele livet.
Åh... Undskyld.
–Hallo? –Constance?
Du har modtaget et brev fra universitetet.
Det ser ud, som om du ikke har bestået din eksamen.
–Nej... Jeg har forbudt dig at drikke. –Lad mig nu være.
Har du sendt din ansøgning til musikskolen i London?
–Jeg ansøger ikke. –Hvad?
Min far har sagt, at jeg ikke egner mig. Han har ret.
Jeg vil arbejde på markedet med ham.
Det er en uge med gode nyheder.
Hvorfor respekterer han ikke dit valg?
–Respekterer De Deres søns valg? –Jeg forhindrer bare hans undergang.
Det er præcis det, min far siger.
Ved du, hvordan min kone døde?
Ja. Hun var ved at vaske ruder.
Hvis hun faldt ud af vinduet, var det ikke tilfældigt.
Lægerne fandt over 2,5 g alkohol i hendes blod.
Jeg drikker ikke så meget.
Det sagde hun også i starten.
–Goddag. –Goddag.
–Jeg vidste ikke, om du var her. –Jeg bliver her ikke.
Det er også bedst sådan.
Det er en chokoladekage. Jeg kan ikke tåle crumble mere.
–Hvorfor kysser vi ikke hinanden? –Det er en sikkerhedsforanstaltning.
Så sker der ikke noget.
–Han har vel ikke glemt aftalen? –Nej, han kommer garanteret snart.
–Hvordan går det, Constance? –Jeg flytter tilbage til Orléans.
Jeg skal arbejde på markedet med mine forældre.
–Skal du? Det er et hårdt job. –Ja, det er fysisk.
Men jeg kan godt lide det.
Jeg er manuel. Det må jeg erkende.
Studierne er ikke til mig.
Jeg har noget vigtigt at sige.
Men Henri skal absolut være her.
–Goddag. –Jeg er glad for at se Dem, Henri.
Jeg ventede på Dem.
Jeg hopper ud i det.
Jeg burde ikke sige det nu, men jeg kan ikke vente.
Godt. Paul og jeg...
Vi venter et barn.
–Tillykke. Det er fantastisk. –Tak.
Det er godt, at De er glad for det.
Ja, det er jeg.
Jeg frygtede Deres reaktion for at være helt ærlig.
Jeg kan vel ikke opføre mig som Constances far.
–Hvordan opfører han sig? –Det taler vi om en anden dag.
–For barnet! –Ja, for barnet.
Det er vidunderligt.
Godt... Hvis det ikke generer jer, vil jeg gerne hvile mig lidt.
–Ja, det må være lidt overvældende. –Ja, det er det.
–Han virker ikke fuldstændig glad. –Tro mig. Han gør sit bedste.
Ja?
–Er de gået? –Ja, de ville ikke forstyrre Dem.
Jeg går også.
Jeg ville takke Dem for det hele.
Jeg ville også sige, at De var sød over for Paul og Valérie.
Ja. Som du kan se, så kan alt ske.
Det gælder også for dig.
–Det er for sent. Min far venter. –For sent?
Hvad mener du? Vil du vente, til du bliver gammel med at leve?
Man har kun ét liv.
Farvel.
Hvor er dine ting?
Jeg flytter ikke tilbage til Orléans, og jeg vil ikke arbejde på markedet.
Hvad siger du? Er jeg kørt så langt for at høre det?
–Undskyld. –Nej, det er ikke nok.
Hent dine ting, og sæt dig op i bilen!
–Nej. –Så hør her...
–Du behøver ikke komme tilbage. –Jeg er træt af dine trusler.
De virker ikke på mig mere.
Jeg har lyst til at spille musik. Jeg vil forsøge i det mindste.
Kan du ikke forstå det?
–Du er virkelig stædig. –Æblet falder ikke langt.
Godt.
–Er alt i orden? –Ja.
–Hvis jeg består, skal De besøge mig. –Ja, selvfølgelig!
Du kan ikke slippe for mig.
–Jeg har ondt i maven. –Bare rolig.
Du har knoklet de sidste mange måneder. Det skal nok belønne sig.
–Mit liv afhænger af det her. –Jeg er sikker på, du klarer den.
Jeg elsker, når De siger det.
Nej, lad være med det! Skynd dig nu lidt.
–Vi ses om 15 dage. –Ja, det gør vi.
Bare rolig. Jeg går ingen steder.
–Ring, hvis Valérie skal føde. –Ja.
Og luk jakken. Du må ikke blive kold.
–Sagde De tit det til Deres kone? –Jeg tror, jeg sagde det hele tiden.
De må have elsket hende.
–Hvorfor siger du det? –Det ved jeg ikke.
–Farvel, Henri. –Farvel, Constance.
Godt.
Du må blive her, så længe du vil.
Tak for det.
Da han hørte, du havde bestået, blev han meget glad.
Og da han så sit barnebarn, sagde han, han fik fred.
–Led han meget? –Nej, det tror jeg ikke.
De genoplivede ham i ambulancen.
Antoine blev født samme aften, og Henri lå på det samme hospital.
Han så sit barnebarn hver morgen.
Han var lykkelig. Du skulle have set hans ansigt.
Han var stolt.
Lægen forbød ham at skåle i champagne, men han råbte bare ad ham–
–og da han ville skåle for dig, råbte han ad sygeplejersken.
En aften faldt han i søvn og vågnede ikke næste morgen.
Hvad gør I med lejligheden?
Vi lejer den nok ud til nogle studerende.
Men ikke så længe du er her. Du kan blive her. Det var fars ønske.
Jeg bliver her nok lidt.
Jeg flytter ikke til London lige nu, for jeg bestod ikke min prøve.
Fandens også...
Jeg dumpede til allersidst, men jeg var der næsten.
Jeg foretrak at lyve for Henri, fordi han havde det skidt.
Det forstår jeg.
–Hvad har du tænkt dig at gøre? –Jeg prøver igen næste år.
–Jeg giver ikke op. –Super!
Henri bad mig om at give dig det her brev–
–hvis han gik hen og døde, som han sagde.
Valérie og jeg kommer på lørdag.
–Så kan du se Antoine. –Ja, det vil jeg gerne.
–Vi ses på lørdag. –Ja.
Kære Constance.
Jeg skriver disse ord, hvis vi ikke ses igen–
–og lægen har ladet mig forstå, at det er temmelig sandsynligt.
Sikke en flok inkompetente fjolser!
Jeg skal nok gøre det kort. Jeg vil bare give dig et par gode råd.
Gå ikke nøgen rundt, når der er gæster.
Lad være med at drikke for meget, og lyt ikke til din far.
Jeg efterlader dig mine hjemmesko.
Du stjal dem alligevel hele tiden ligesom klaveret.
Jeg synes, du skal arve det. Paul er underrettet.
Jeg er stolt over, at du gik til den prøve.
Jeg er også stolt over at være farfar.
Når du kommer hjem, skal du se Antoine.
Det barn er et lille vidunder.
Men med den mor er det usikkert, om han har alle sine hjerneceller.
Hør her, Constance... Modsat det, jeg altid har troet–
–er livet ikke noget, man består eller dumper.
Nej. Jeg tror, der er vigtigere ting.
Og lige en sidste ting...
Du må ikke fryse.
Tekster: Rikke Schultz www.undertext.se